Két napos intenzív kutatás után az amerikai haditengerészet felfüggesztette annak a három tengerésznek a keresését, akik a november 22-én katasztrófát szenvedett C-2 Greyhound szállítógép fedélzetén tartózkodtak. A tengerészzsargonban csak COD-ként (Carrier Onboard Delivery) emlegetett szállítógép a hatodik volt, amely a típus 1966-os rendszerbe állítása óta szerencsétlenül járt.
Fotó: U.S. Navy
Az Egyesült Államok nyugati partjáról induló repülőgép-hordozókat kiszolgáló VRC-30 logisztikai század repülőgépe Japánból, a tengerészgyalogság Iwakuni támaszpontjáról tartott a USS Ronald Reagan fedélzetére, amikor kényszerleszállást hajtott végre a Filippínó-tengeren. Arról egyelőre nincs megbízható információ, hogy a hajtómű(vek) meghibásodása vagy más ok vezetett a vízre szálláshoz. A fedélzeten tartózkodó tizenegy fő közül nyolcat egy órán belül kimentett a Reagan kutató-mentő szolgálata, az eltűnt három fő keresésére kiterjedt kutatás kezdődött. Amerikai és japán hadihajók, felderítőgépek és helikopterek két napon át kutattak a katasztrófa tágabb körzetében, eredmény nélkül. A U.S. Navy november 25-én eltűntnek nyilvánította a három tengerészt – egy pilótát és két repülőműszakit.
*
A C-2-es biztonságos típusnak mondható – legutóbb 1973-ban szenvedett katasztrófát egy ilyen COD – de a gépek korából adódóan gyakoriak a meghibásodások, köztük a hajtóművekkel kapcsolatosak is. A nagy kiterjedésű tengerek és óceánok feletti repüléskor nincs mód kitérő repülőtérre menni, kényszerleszállást csak a vízfelületre lehet végrehajtani. A vízre szállt gép elhagyása a felső vészkijáratokon lehetséges.
Az utasszállításra berendezett COD teherterében hátranéző ülések vannak. A mögöttük látható csíkozott falú boxban helyezik el a csomagokat.
Vészhelyzetben az ablaktalan törzsben, az ülések közötti nagyon szűk folyosón kell eljutni a felső vészkijáratokig (két kisméretű ablak csak a törzs vége felé van).
A mentőtutajok a COD felső részében vannak elhelyezve.
A két pilóta az ülések feletti vészkijáraton hagyhatja el a gépet.
A tehertér egyik vészkijárata a felségjel felett látható, sárga nyíl jelöli.
Az tehertér másik vészkijárata a gép tetején lévő T alakú taposófolt szárába lóg bele. A sárga nyilat a hátrahajtott szárny takarja.
(A fotókon a keleti parti VRC-40 logisztikai század gépei láthatóak.)
*
A C-2-esek különítmény (detachment) koncepció alapján üzemelnek. A hordozókkal nem az egész század települ, hanem két-két gép, amelyek szárazföldi bázisokon állomásoznak és igény szerint repülnek ki a hajókra. A szerencsétlenül járt C-2-es az 5-ös különítményhez tartozott, amely a haditengerészet állandó jelleggel Japánban állomásozó előretolt különítménye és a USS Ronald Reagant szolgálta ki.
* * *
Fotó: Szórád Tamás
Végre feküdhetsz a hátadon,
mert tiéd a gödör mélye
és a föld súlya,
ami nyom.
El fogunk felejteni téged,
barátom.
míg otthon:
újság az asztalon
a tévé bekapcsolva.
/Jim Morrison - Az ismeretlen katona/
Az előző adás végén tett ígéretünkhöz hűen kitárgyaljuk a népi Kína szerepvállalását a koreai háborúban, már amilyen mértékben ez tájékoztató és egyben szórakoztató szándékkal egy adásba sűrítve lehetséges. Az adás letölthető innen. A gazdag koreai múlt tanulságairól a 33. adásban beszélgettünk. A többi adás elérhető itt.
Végre feküdhetsz a hátadon,
mert tiéd a gödör mélye
és a föld súlya,
ami nyom.
El fogunk felejteni téged,
barátom.
míg otthon:
újság az asztalon
a tévé bekapcsolva.
/Jim Morrison - Az ismeretlen katona/
Az előző adás végén tett ígéretünkhöz hűen kitárgyaljuk a népi Kína szerepvállalását a koreai háborúban, már amilyen mértékben ez tájékoztató és egyben szórakoztató szándékkal egy adásba sűrítve lehetséges. Az adás letölthető innen. A gazdag koreai múlt tanulságairól a 32. adásban beszélgettünk. A többi adás elérhető itt.
Ukrajna ismeretlen számú BTR-3DA gyalogsági harcjármű beszerzéséről döntött. A szovjet eredetű BTR család utolsó tagjaira igencsak hasonlító lövészpáncélos fejlesztése még 2002-ben kezdődött el, de a védelmi minisztérium által felügyelt próbák során számos hiányra, hibára derült fény. Ezek közül az egyik legsúlyosabb az volt, hogy az alkalmazott páncéllemez ellenálló képessége elmaradt a várttól. Ezeknek az ellensúlyozására a kijevi páncélos üzem tervezői több mint 1000 változtatást tettek a BTR-3-on, így azt már rendszeresítésre alkalmasnak találták. 2016-ban és 2017-ben is adott már fel megrendelést Kijev a BT-3DA-ra.
Újabb fotó került fel a világhálóra az Ukrajnában az 1990-es évek végén titokban fejleszteni kezdett harckocsiról, mely a Nota nevet viseli. Az Object 477A-ként is ismert páncélost a harkovi Morozov Gépgyár fejlesztette ki 1993 és 2000 között. A személyzet nélküli toronyba egy 152 milliméteres 2A73 simacsövű löveg került beszerelésre automata töltőberendezéssel együtt. A löveg lőszerkészlete 42 darab és a torony tetején egy 30 milliméteres gépágyút is elhelyeztek. Az aktív páncélzat mellett a reaktív is növeli a Nota védelmét, de acél, titán kerámia és kompozit is megtalálható a páncéltest és torony páncélzatának összetevői között.
Portugáliában 2018 januárjában kerülnek kivonásra a német-francia Alpha Jet sugárhajtású kiképzőgépek. A Németországtól 1993-ban használtan átvett 50 példányból jelenleg már csak hat repülőképes, ezek a Beja bázison állomásozó 103 Caracóis század állományába tartoznak. A kéthajtóműves típust az F-16-os pilóták képzési rendszerében használták.
Meghajtórendszerében fellépett, nem részletezett hiba okán visszatér Nagy-Britanniába a HMS DIAMOND Type 45-ös osztályú romboló. A brit flotta egy-egy egysége kilenc hónapos időtartamot tölt el a közel-keleten a hajózási útvonalak biztosítása okán, mióta a jelen lévő egységek számát kettőről egyre csökkentették. A Perzsa-öbölben fellépett problémát nem sikerült orvosolni a nyílt vízen és a megfelelő méretekkel rendelkező, Bahreinben lévő szárazdokk sem lett volna alkalmas a javításra, ebből valószínűsíthető, hogy igen komoly a probléma. 1980 óta ez az első alkalom, hogy a Királyi Haditengerészetnek nincs hadihajója az öbölben. A legközelebbi brit hadihajó a kivonás előtt álló HMS OCEAN, ami a Földközi-tenger vizein hajózik.
Oroszországban a következő évtől veszi majd kezdetét a Tupoljev Tu-22M3-as (NATO kód: Backfire-C) szuperszonikus közepes bombázók korszerűsítési programja. A Tu-22M3M-nek elnevezett variáns korszerű fedélzeti elektronikát, új hajtóműveket és fegyverzetet is fog kapni. Az NK-32-02 hajtóművek mellett a sárkányszerkezetbe beépítésre kerülő elektronikai összetevők is a szintén korszerűsítésen átesett Tupoljev Tu-160M szuperszonikus stratégiai bombázóból kerülnek majd átemelésre, így jelentős idő spórolható meg. Ennek köszönhetően az a várakozás, miszerint az elsőnek elkészült Tu-22M3M még 2018-ban végrehajthatja első felszállását. Az új fegyverek közül név szerint a K-32-es csapásmérő robotrepülőgép lett megemlítve, ami 600-1000 kilométeres hatótávolságú, legnagyobb sebessége 4000-5000 kilométer per óra.
Mindezek mellett a Tupoljev iroda kategorikusan cáfolta, hogy a Tu-22M3-as és az Tu-160-as bombázókból sugárhajtású üzleti gépeket hoznának létre. Arab, görög, ausztrál milliárdosok fordultak ilyen igényekkel a tervezőiroda felé, ők azonban a bombázók titkosnak minősülő technológiája miatt mondtak nemet az átalakításoknak.
Törökországban november 16-án kivonták a szolgálatból a TCG AKIN mentőhajtót. A flotta kötelékében a tengeralattjárók mentésére használt egységet 1943 májusában még USS GREENLET-ként bocsátották vízre. 27 év elteltével, 1970-ben a GREENLET átkerült Törökországba, ahol további 47 évig volt szolgálatban. Új hazájában 13 alkalommal vették használt az AKIN speciális képességeinek. Utódja a TCG ALEMDAR nevet viseli és 2017 januárjában állt szolgálatba.
Egyre inkább kezd körvonalazódni Törökországban egy sugárhajtású felfegyverezhető kiképzőgép programja. A jelenleg még Hurjet nevet viselő gép erőforrását a közelmúltban megszületett döntés értelmében, Törökországban szeretnék kifejleszteni és gyártani. Jelenleg még nem eldöntött, hogy egy, vagy két hajtómű segítségével fogja a Hurjet elérni a Mach 1.2-es sebességet és a több mint 13000 méteres repülési csúcsmagasságot. A 3 tonnás terhelhetőségű Hurjet az elöregedő T-38 repülőgépet fogja felváltani Törökországban és a remények szerint több állam is megrendeli majd, a 2022-ben első felszállását teljesítő típust.
Indiában egyre inkább úgy tűnik, letesznek az Arjun harckocsik nagyobb mennyiségben történő rendszeresítéséről, ugyanis már lassan el fog indulni egy 1770 harckocsi beszerzését eredményező program. A szovjet/orosz T-72-ek utódjának szánt járművel szemben követelmény a hazai gyártás, a több alváltozat (műszaki, önjáró tarack, hídvető stb.) megléte, az elkövetkező 40-50 év során el nem avulás, a percenként 6-8 lövés leadására képes 120, vagy 125 milliméteres löveg, amelyből irányítható rakéták is indítható, valamint a nagyjából 50 tonna körüli tömeg.
Thaiföldön újabb öt T-84 Oplot harckocsi került átadásra a hadsereg számára. Az ukrán gyártású páncélosokból 49 darabot rendeltek meg 2011-ben, 240 millió dollár ellenében. Még ebben a hónapban újabb öt Oplot kerül majd átadásra és már folyik az utolsó 13 példány gyártása is. Az első öt T-84-es még 2011 novemberében került az ázsiai országba. Ez évben többször is szóba került, hogy Thaiföld felmondja a megrendelést, mivel a gyártó az időközben kitört fegyveres konfliktusnak köszönhetően nem volt képes tartani a szerződésben vállalt szállítási határidőket. Ugyanis a harckocsikat 2014 végéig kellett volna leszállítani a megrendelőnek, de 2016 végéig csak 20 darab került átadásra.
A gyártó hibájából fennálló elmaradás miatt a szerződés módosításra került, így az új időpont 2017 októberére módosult, de 2015-ben egyetlen egy T-84-es sem készült el. Továbbá az átadott T-84-es harckocsik képességei messze elmaradtak attól, mint amit a gyártó ígért. Minden jel arra mutatott, hogy a T-84 Oplot nem fog a megrendelt darabszámban szolgálatba állni, így Bangkok más megoldás után volt kénytelen nézni. Ez pedig nem lett más, mint a kínai VT-4-es, vagy más néven MBT-3000. Ezt a harckocsit 2012 közepén mutatták be, mint külföldre is eladható terméket. Az MBT-3000-es a szintén exportra ajánlott MBT-2000-es, más néven VT-1A továbbfejlesztése. Ez utóbbi egyébként a kínai hadseregben rendszeresített Type 98/99-es harckocsikon alapul.
Japán elektronikával fejlődhet tovább az európai MBDA Meteor légiharc-rakéta. Nagy-Britannia ugyanis az évek óta hangoztatott együttműködésről állapodott meg Tokióval. Japán számára ez az első nem amerikai kooperáció, ami a rakétatechnológiát érinti. Az elképzelés szerint a Meteor mellső részébe a japán Mitsubishi Electric által kifejlesztett aktív radar kerül beszerelésre. Az első prototípus gyártása a következő évben veszi majd kezdetét, míg az első éles indítást 2023-ra prognosztizálják. Amennyiben a tesztek eredményeivel elégedettek lesznek, úgy a rakéta a 2020-as évek végén léphet majd szolgálatba és jó eséllyel fő fegyvere lehet a Japán légterét védő F-35 Lightning II-es gépeknek, de Németországban és Franciaországban is rendszeresítésre kerülhet ebben az időpontban.
Nem zárható ki, hogy ennek az együttműködésnek egyéb eredményei is lesznek, hiszen a Meteor-nál alkalmazott torlósugárhajtómű jelentős lökést adhat más rakéták fejlesztéséhez is Japánban. Egy tanulmány már készen is van, amely egy légi, földi és vízfelszíni indítású fegyver jövőbeli elképzelését vázolja. Ez hajók ellen lenne alkalmazható, hatótávolságát 300 kilométer körülire várják.
Egy hét elteltével sincsenek megnyugtató hírek az eltűnt argentin tengeralattjáróról. A kutatóegységek kiegészültek amerikai és brazil segítséggel is, míg más országok segítsége már megérkezett, vagy éppen úton van, de kézzelfogható és jó hírt szolgáltató eredményt eddig még nem sikerült elérni. Mint azóta kiderült, az ARA SAN JUAN (S 42) legénységét az indulás előtt kiegészítették, így a 38 fős létszám 44-re emelkedett, köztük volt több katonai búvár is. A torpedókamrában hat torpedó volt elhelyezve. Három órával a tengeralattjáróval folytatott eddig utolsó kommunikáció után, a feltételezett tartózkodási helyének közeléből szeizmikus és hidroakusztikus megfigyelő szenzorok, melyek elsősorban nukleáris robbanások vízben messzire terjedő hanghullámait és a föld rezgésit figyelik, jeleket detektáltak.
Ezek a HA10 és a HA04 jelzésű akusztikai állomások voltak, amik a Crozet-sziget közelében lettek telepítve. Eme rendszert felügyelő Átfogó Atomcsend Egyezmény Szervezet szerint az észlelés akár egy felrobbanó, vagy összeroppanó tengeralattjárótól is származhatott, és az észlelés bizonyítékait is átadták az argentin haditengerészetnek. Amennyiben az észlelés valós (a HA04-es állomást idén nyáron kalibrálták) akkor a zajok olyan részről eredeztethetők, ahol az óceán mélysége 70 méter és 3000 méter között van, de létezik itt olyan terület is ahol a kontinentális talapzat hirtelen 200 méterről 5000 méter mélyre süllyed, ami nehézséget okozhat a tengeralattjáró megtalálásában.
Egy tengeralattjáró végzetét több feltétel együttes hatása okozhatja, ezek a SAN JUAN esetében igencsak szép számmal lehettek jelen. Ez adódik az egység 34 éves korából és talán a nem túl jó műszaki állapotából. Az eddig napvilágra került hírekből ezek alapján néhány elképzelés kerül most leírásra. Néhány hipotézis következik itt, minden bizonyíték nélkül:
A felszín közelében haladó tengeralattjáró az akkumulátorainak töltésére légperiszkópot használ, azonban az ide beépített visszacsapószelep hibája okán tengervíz kerülhet a tengeralattjáró belső terébe, ami szerencsétlen esetben akár az akkumulátorokhoz is eljuthat. Ott zárlatot, tűzet okozhat, ami a környéken észlelt 6 méteres hullámzás okán a SAN JUAN vesztét is okozhatta.
Szintén a tengeralattjáró végét jelenthette, hogy az élettartam felénél szokásos nagyjavítás és felújítás során a tengeralattjáró 960 darabos mennyiségben beépített akkumulátorait nem cserélték ki, mivel ez nagyjából 9,6 millió eurós kiadással járt volna. Más megoldást keresve többet felújítottak - a német gyártó felügyelete mellett - és így kerültek vissza a SAN JUAN gyomrába. A gyártó ajánlása szerint a telepeket ötévente ki kell cserélni, mivel így garantálható teljes mértékben, hogy nem fog hidrogén keletkezni a használatuk során. A hidrogén leggyakrabban a töltés során jelenik meg és 3%-os koncentráció esetében szikra esetében már gyullad, míg 5%-os koncentrációnál már robban.
A nukleáris meghajtású egységek mellett a dízel-elektromos tengeralattjárók katasztrófái kevesebb reflektorfényt kaptak az elmúlt évtizedekben. Most megemlítésre kerül két francia egység, mind a kettő a DAPHNE-osztály tagja volt. 1968. január 27-én, 07:55 órakor a MINERVE (S647) tengeralattjáró még légperiszkóp segítségével a felszín közelében haladva töltötte akkumulátorait 46 kilométeres távolságban Toulon-tól és rádiókommunikációt folytatott, majd többé nem jelentkezett. A franciák nagy erőkkel kezdtek a keresésébe, hiába. Egy év múltán már amerikai segítséggel újra nekilódultak, de megint hiába. Az egyetlen ok, amit a tengeralattjáró elvesztéséhez vezethetett és bizonyítható volt, a rossz időjárás volt. Testvérhajója az EURYDICE (S644) 1970. március 4-én, a Földközi-tenger Franciaországhoz közeli részén járt szerencsétlenül, 57 fős legénységéből nem volt túlélő. A víz alatti robbanás okára nem sikerült rájönni, a francia és az olasz kutatócsoportok csak olajfoltot, roncsdarabokat találtak.
NETARZENÁL GALÉRIA
General Dynamics F-16BM Fighting Falcon.
Alenia Aermacchi T-346A Master.
Jens Stoltenberg NATO-főtitkár elnézést kért az eset miatt, elmondása szerint ez nem a NATO hivatalos álláspontját tükrözi.
A november 10-én véget ért Clever Ferret gyakorlat kapcsán eszembe jutott egy 15 évvel ezelőtti olasz-magyar bemutató, amelyet egy haditechnikai fesztivál keretein belül, a Magyar Honvédség táborfalvai gyakorlóterén rendeztek meg. A bemutató leginkább a harcjárművek kedvelőit vonzotta, de a szárazföldi haditechnika mellett helikopterek is láthatóak voltak a 2002 augusztusában Magyarországon gyakorlatozó olasz hadsereg jóvoltából.
Az egyik magaslaton egy két hajtóműves AB412-es pihen.
A129 Mangusta a táborfalvai terep felett. A típus alapváltozata négylapátos forgószárnnyal és gépágyú nélkül készült. Az újabb változat már ötlapátos forgószárnnyal repül és az orrában egy háromcsövű, 20 mm-es gépágyú kapott helyet. Az Esercito pilótái és műszakijai Albániában, Szomáliában és Mozambikban is üzemeltették a Mangustát mostoha tábori körülmények között.
A Mangusta rakétafegyverzetének konténerei a helikopter bal szárnycsonkján. A belső függesztőn a 81 mm-es nem irányított Medusa rakéták konténere, a külsőn a BGM-71 TOW páncéltörő rakéták konténere van. A belső függesztő „nedves” azaz póttartály is függeszthető rá.
A katasztrófavédelem Mi-2-ese. A HA-BGO egy héttel később kényszerleszállás közben összetört.
A Kub (SA-6 Gainful) rendszer hordozó-indító járműve.
Az olaszok 54 tonnás szörnyetege, a 120 mm-es ágyúval felszerelt Ariete harckocsi.
Az ellenséges páncélosok ellen kifejlesztett nyolckerekű Centauro harcjárművön egy 105 mm-es ágyú ágaskodik.
A nézők előtt karnyújtásnyira dübörög el egy T-72-est.
A T-34-es a második világháborút idézte Táborfalvára.
Egy kétéltű PTSz szállítójármű forgatja a táborfalvai földet.
A harckocsizó alakulatoknál rendszeresített VT-55-ös műszaki mentő, ismertebb nevén a Bika.
Magasba emelt tolólappal vágtat a BAT-2-es gyorsjáratú bulldózer.
Távolodó BMP-1-es.
* * *
Fotó: Szórád Tamás
Zsófi egy humanitárius humanitárius szervezet, a Magyar Afrika Társaság orvosi missziójának koordinátoraként érkezett meg az ugandai Entebbe városába augusztus 11-én. A csapattal innen rövid kitérőt tettek a fővárosba, Kampalába, majd a kenyai határ felé vették az irányt. A fővárostól 8 órányi autóútra, Manafwa körzetében volt a szállásuk, amely a helyi körülményekhez képest egy ”rózsadombi” ingatlannak felelt meg. Áram és vezetékes víz nem volt, az összegyűjtött esővízben tisztálkodtak, akárcsak a helyiek. A szállásadóik mindent megtettek, hogy a lehető legkényelmesebben érezzék magukat. A misszió azon tagjait, akik még sosem jártak Afrikában mellbe vágták az ottani állapotok. Nyugati fejjel elképzelhetetlen, hogy milyen alacsony életszínvonalon élnek, viszont csodálatos, ahogyan alkalmazkodni tudnak a természethez és hálásak mindenért, amijük van.
„A fehér embernek órája van, az afrikainak ideje”– leginkább ezzel a mondással lehet leírni a nyugati és az tradicionális afrikai életfelfogás közti különbséget. Uganda 1962-ben függetlenedett az Egyesült Királyságtól, ám a mai napig megfigyelhetőek a gyarmati rendszer nyomai. Szokássá vált, hogy a fehér embert letérdelve üdvözlik és ez a mai napig sincs másképp, főleg vidéken. A fővárosban érezhetőek a modernizációs törekvések, főleg a multinacionális nagyvállalatok révén. „Kampalában van egyetem, bankok, luxuscikkeket árusító boltok, ott található a Coca Cola és most már a Pepsi bázisa is.”– hangzott el az előadáson.
A faluközösségek mindennapjait, az emberek cselekedeteit és gondolkodásmódjukat a mai napig a tradíciók határozzák meg. Ugandában számos helyen a mai napig jellemző a poligámia, így előfordul, hogy egy-egy férfinak 4-5 felesége is lehet egyszerre. Zsófiék egy hegyvidéki közösségben tapasztalták meg, hogy mennyire jellemző a nők közti rivalizálás a férfiakért. Egy afrikai nő esetében két férfi létezik: az apja és a férje. Míg gyermek, addig az apja tartja el, a családja neveli; majd a férje, és neki lesz saját családja. Előfordul, hogy az afrikai lányok már 14 évesen férjhez mennek és gyermeket szülnek, 19-20 évesen pedig már a harmadik gyerekükkel várandósak, vagy éppen nevelik azt. Sajnos, a nők elleni erőszak is elég jellemző a térségben. Gyakran a nők indokoltnak is tartják a verést, amit azért kaphatnak, ha odaégetik az ételt, vagy visszafeleselnek a férjüknek vagy esetleg, úgy mennek el otthonról, hogy nem jelezték azt előzetesen.
A faluközösségekben vályogkunyhókban élnek a helyiek. Egy vályogházban egy szobából áll, egy ágy található benne. Az ágyon a család legidősebb férfi tagja alszik, körülötte a földön a gyermekek és az asszonyok. Nem ritka, hogy picike, 3-4 éves gyerekek mennek a több kilométernyire lévő kúthoz vízért. Ám a víz gyakran fertőzött, ezért a gyerekek folyamatosan férgesek vagy más borzalmas betegséggel fertőződnek meg.
Zsófiék számára az ugandai látogatás egy valóságos ”kultúrsokk” volt, teli rengeteg kalanddal, szeretettel, önzetlenséggel, örömmel, fájdalommal, nehézséggel. A karitatív munka testileg-lelkileg is nagyon kimerítő, rengeteg türelem, aláztat, megértés kell hozzá.
Így Zsófia elhatározta, hogy nem hagyja magára az ottani embereket, továbbra is próbál nekik segíteni, ezért létrehozta a Szívemben Született Afrika projektet, melyen keresztül adományt gyűjt, hogy egy picikét élhetőbb körülményeket teremthessen azok számára, akikkel mostani utazása során volt lehetősége találkozni.
Írta: Rácz-Nagy Judit és Rózsa Csenge.
Ma elszállították az első négy Mi-24-est (335, 336, 711, 720) Oroszországba, Pétervárra nagyjavításra a Vertoljoti Rosszii üzemébe. A kecskeméti kerítésnél tobzódó civil kontroll részeként a LégierőBlogger is tanúja lehetett a Volga Dnyepr Ruszlánjával (RA-82047, régi ismerős) végrehajtott akciónak.
Indul felfelé az egyik P a rámpán, miközben a következő gép, egy V figyeli. Egyszem Ancsánk közben a beszédes Panda hívójellel iskolázott meg egyhajtóművezett...de ez már egy másik, közeljövőben felgöngyölítésre kerülő történet....
Pillanatkép a kirepülésről a pétervári érkezés előtt 2135-kor (CET) az FR24 segítségével.
Zord
Ps: Az illetékesek a mozzanat politikai biztosításáról is gondoskodtak :-)
A szlovén haderő 151. helikopter százada 2016-ban sikeresen átesett a NATO harcászati képesség ellenőrzésén és a szövetség gyorsreagálású erőinek része lett, így a jövőben szükség lehet helikoptereik nagytávolságú áttelepíthetőségére. A szlovén Bell 412-esek már rendelkeztek azzal a jogosítással, amely lehetővé teszi a légiszállítást, az AS532 Cougar típus azonban nem. Ezért még 2016 szeptemberében a pápai Nehéz Légiszállító Ezred (HAW) egyik gépe Cerklje ob Krki-be települt, ahol a szlovén helikopteresek, a pápai légiszállítók és a légi szállíthatóságot tesztelő és a jogosítást kiadó szervezet (ATTLA) specialistái egy rakodási tesztet végeztek. A tesztet öt órába sűrítették, a C-17-es ennyi ideig állt rendelkezésre.
A C-17-es teherterének és a tehertér ajtónak méreteit figyelembe véve minél kisebbre kellett visszabontani a helikoptert úgy, hogy az áttelepülés után a lehető leggyorsabban repülőképes állapotba lehessen hozni. A teszthez a faroklégcsavar és a forgószárny lapátok leszerelése mellett levették a forgószárny-agyat is. Több, mint tíz éves üzemeltetési tapasztalatukra alapozva a szlovének úgy számolnak, hogy egy Cougart egy nap alatt lehet légiszállításra előkészíteni, és két nap kell ahhoz, hogy ismét repülésre alkalmas legyen.
Az első próbálkozás farokirányban történt, mivel a főfutóknál történő vontatás tűnt a legegyszerűbbnek. A Cougar tehertérbe gurításához kellett egy ideiglenes rámpa is, amit a szlovének gyártottak le. A végleges rámpa a teszt során szerzett tapasztalatok után készült el.
A vontatás során egy fő fékező ült a fülkében, de a helikoptert lépésről lépésre a tehertér padlójához rögzítették.
A fából készült ideiglenes rámpát az orrfutó mögé tették, hogy a helikopter ráguruljon és ezzel a farokrésze, már jócskán bent a tehertérben, alacsonyabbra kerüljön.
A második, orrirányban elvégzett vontatás bizonyult életképesebbnek. A helikoptert a C-17-es csörlője húzza a tehertérbe.
A legszűkebb rész a tehertér vége és a tehertér ajtóinak felfelé nyíló szekciója között volt, mindössze néhány centi mozgásteret hagyva a tesztelőknek. A bevontatást a helikopter tizenegy ponton történő rögzítése követte, továbbá el kellett helyezni és rögzíteni a gépről leszerelt alkatrészeket is.
A tesztet végrehajtó csapat a C-17-es teherterében. Mögöttük a Cougar farokrésze magasodik. A C-17-es fedélzeti csörlőjét működtető loadmasterek mellett szükség volt egy főre, aki az egész rakodást koordinálta, egy fékezőre a Cougar fülkéjében, egy-két főre, akik a kézi vontatóvillával a helikopter orrfutóját kormányozták és legalább 5-7 embere, akik több ponton figyelték a szűk tér miatt nagyon kényes műveletnek számító rakodást.
A teszt tapasztalatai alapján készült el a rakodási eljárást és a szükséges eszközök listáját tartalmazó jogosítás, amellyel a szlovén helikopteres közösség a Bell 412-es mellett immár az AS532 Cougar típust is áttelepítheti egy C-17-es szállítógép fedélzetén.
* * *
Forrás: Borut Podgorsek / Sierra5.net
Megbomolhat az észak-atlanti szövetség egysége? Török parlamenti képviselők a NATO-ból kilépést fontolgatják, amiért a katonai szövetség nem kezeli egyenrangú félként Törökországot.