Stanislaw Waszak, de l'AFP, a publié le 21 mai un intéressant reportage sur l'Académie européenne de sécurité, un centre de formation pour les employés et futurs employés des ESSD. Ce centre a déjà fait l'objet de plusieurs reportages. Celui-ci compte parmi les meilleurs; je le partage donc, avec quelques-unes des photos prises à cette occasion.
"Vous avez tué un gosse ! Ça va pas !", lance Ralph en direction de cinq hommes armés jusqu'aux dents qui viennent de prendre d'assaut une maison d'habitation. Les traces de balles sur le corps du petit mannequin ne laissent aucun doute. L'exercice est "à refaire !"
Ralph, qui préfère ne pas donner son nom, et Criss Watts sont deux instructeurs de l'agence britannique UCP spécialisée dans la protection rapprochée. Ils sont des habitués de l'Académie européenne de sécurité (ESA), un centre privé d'entraînement et de formation d'agents pour des missions en zones hostiles, situé à Wlosciejewki près de Poznan, dans l'ouest de la Pologne. Etendu sur une centaine d'hectares dans un cadre bucolique de la campagne polonaise, au milieu de champs, de petits bois et de lacs, ce centre abrite un choix exceptionnel en Europe d'infrastructures sophistiquées pour mettre à l'épreuve les futurs gardes du corps des VIP et les "contractors", ces employés de sociétés militaires privées. Le petit commando d'agents UCP, composé d'un Britannique, un Italien, un Espagnol et un Colombien, passe sa matinée dans le village de combat, une réplique grandeur nature d'un quartier de Mogadiscio, avec des maisons d'habitation ocre et des inscriptions en arabe, un hôtel, un café, un arrêt de bus et un marché. La poussière de sable apporte une touche de réalisme supplémentaire aux scènes de violence en ville qu'ils jouent et rejouent à l'infini.
"Au Royaume-Uni, il est impossible d'offrir une formation à ce niveau. Il y a beaucoup de contraintes, on peut tirer sur un stand mais pas pendant l'entraînement. Ici au contraire, on peut utiliser les différents calibres: 7,62 mm, 9 mm ou 5,56 mm, un m4, un AK47 ou un Glock, toute la gamme de pistolets", explique à l'AFP Criss, 49 ans, dont trois décennies passées dans la protection à haut risque.
"On parcourt le monde à la recherche des cadres les plus réalistes possibles pour nos formations", déclare-t-il. Et à ses yeux, "celui-ci est certainement le meilleur". "Le client nous paie pour être certain de rester en vie. Nous, on veut être certains que nos agents rentrent indemnes", explique Criss, et ce "alors que tout peut arriver: un membre de l'organisation Etat islamique peut toujours se cacher derrière la colline..."
Un autre grand groupe s'exerce sur un grand terrain de tir, pourvu notamment d'un stand de 350 mètres, d'un autre à trois axes de tir et d'un stand de tir dynamique, où l'on tire en courant. L'entraînement est conduit par Pawel Brozek, l'un des instructeurs d'ESA. Son visage d'adolescent ne le dit pas mais Pawel a passé sept ans dans les forces spéciales polonaises, dont plusieurs rotations en Afghanistan et en Irak.
"On a des stagiaires de tous les continents. On forme des agents de sécurité d'Arabie saoudite, du Bangladesh, d'Oman en contrats gouvernementaux. On a aussi des contractors d'agences de protection, et des gens qui viennent individuellement pour se former en vue de trouver un job", indique Pawel.
Le groupe qu'il entraîne actuellement suit une formation d'agents de sécurité en mer, très prisés pour protéger les bateaux contre les pirates.
Les 26 stagiaires de neuf pays (Brésil, Colombie, Ghana, Afrique du Sud, Croatie, Allemagne, Pologne, Portugal et Espagne) suivent la première partie de leur stage à Gdynia, un port sur la Baltique. "C'est le côté réaliste qui attire chez nous: la formation maritime se fait sur des vrais bateaux et avec le même matériel que celui utilisé en mer. On travaille aussi sur des simulateurs de l'Académie maritime de Gdynia", souligne Pawel, avant d'ordonner des exercices sur le pont d'un grand roulier en rade dans le port.
Chaque futur agent doit obtenir une licence de travailleur en mer. Pour y parvenir, il doit apprendre les procédures spécifiques et le droit maritime, savoir se servir de radars, identifier un bateau, définir sa vitesse et les distances, communiquer avec l'équipage et, bien sûr, engager des actions dissuasives pour prévenir l'abordage.
"L'intérêt pour ce genre de stages est très grand", indique Pawel. Il faut débourser environ 2.000 euros pour y participer. "J'ai fait des économies pour être là. J'ai tout misé dessus", reconnaît Wanderlei Cunha, 34 ans, un ancien membre des forces spéciales brésiliennes. Ervin Cahut, 40 ans, ex-membre d'une unité antiterroriste croate, est optimiste sur ses débouchés. "Je pense que des entreprises qui ont besoin de types comme moi pour protéger leurs bateaux vont me prendre" grâce au certificat d'ESA reconnu à travers le monde, dit-il.
Pour Criss l'instructeur, ce qui compte dans ce métier c'est "la perfection dans le moindre détail". A un pas près, "si tu passes ici, tu es vivant, si tu passes là, tu es mort".
Az egyház és a társadalom megújulását szorgalmazta Ferenc pápa vasárnap a Szent Péter-bazilikában bemutatott pünkösdi szentmisén, amely a Szentlélek eljövetelét ünnepelte.
Ferenc pápa homíliájában kijelentette, hogy a világnak bátorságra, reményre, hitre, kitartásra van szüksége Jézus tanítványai részéről. Az egyházfő a szerinte ma tapasztalható bezárkózás helyett nyitottságra szólította fel az egyházat és a társadalmat is. Úgy fogalmazott, a világ “a saját érdekeit védő egoizmusba zárkózik, a merev törvényekbe, amilyen a törvény doktorainak magatartása volt, akiket Jézus álszenteknek nevezett, az emlékezet hiányába (…) a nem szolgálatként, hanem személyes érdekként megélt keresztény életbe”. Emlékeztetett, a Szentlélek eljövetele és kiáradása után az addig félelemben élő keresztények nem szégyellték többé, hogy Krisztus tanítványai, és nem tartottak az emberi ítélettől.
Ferenc pápa beszédében kompromisszum nélküli fellépést szorgalmazott a világban egyre inkább terjedő korrupcióval szemben. Beszélt a teremtett világ védelméről is, amelyet szavai szerint kizsákmányolás helyett gondozni és őrizni kell.
A hívőkkel teli Szent Péter-bazilikában bíborosok, érsekek, püspökök koncelebráltak Ferenc pápával, mindannyian a pünkösdkor szokásos piros színű miseruhában.
Az ünnepi misén különböző nyelveken imádkoztak: arabul az egyházért, franciául a papokért, kínaiul a világot kormányzókért, maláj nyelven a bűnösökért, horvátul az üldözött keresztényekért.
Pünkösd ünnepét vörös vagy rózsás húsvétnak is nevezik olaszul, mivel egészen a múlt századig az olaszországi templomokban a pünkösdi szentmisén rózsaszirmokat hullajtottak a hívők fejére – ez jelképezte a Szentlélek alászállását. Ezt idézték fel vasárnap a római Pantheonban, ahol a kupola nyílásából rózsaszirmok hullottak le negyvenhárom méter magasból.
Pünkösdhétfő nem piros betűs ünnepnap Olaszországban az 1969-es liturgiai naptárreform óta.
Ferenc pápa a Szent Péter téren vasárnap délben mondott beszédében kijelentette, hogy az egyháznak a Szentlélek segítségével ki kell lépnie “középszerűségéből és bezártságából”, visszatérve egykori kezdeti missziójához. Az egyházfő hozzátette: az egyháznak senki előtt nem szabad bezárnia kapuit.
A pápa aggodalmát fejezte ki a Bengáli-öbölben hetek óta hajókon hányódó migránsok sorsa miatt. A különböző ázsiai országokból származó kivándorlókat kezdetben egyetlenegy ország sem akarta befogadni. Ferenc pápa köszönetet mondott azoknak az országoknak, amelyek végül befogadták őket, és a nemzetközi közösség humanitárius segítségét szorgalmazta.
A pápa megemlékezett arról is, hogy Olaszország 1915. május 24-én lépett be az I. világháborúba, amelyet “hiábavaló mészárlásnak” nevezett az akkori pápa, XV. Benedek szavaival.
A második fordulóban melyik jelöltre szavazna? Két hete ezt kérdezgették a lengyel közvélemény-kutatók, mert nagyon valószínűnek tűnt, hogy első nekifutásra nem dől el, ki lesz az államfő a következő öt évben. Így is történt.
Ukrajna változatlanul politikai és gazdasági káoszba merül, egy évvel azután, hogy Petro Porosenkót elnökké választották és fél évvel azt követően, hogy felesküdött az új kijevi parlament. Az ország a csőd szélén áll, a politikai indítékú gyilkosságok és volt kormányzati hivatalnokok rejtélyes öngyilkosságai félelmet keltettek a fővárosban, a parlament Európa-párti többségi koalíciójában belharcok kezdődtek, eközben az orosz határon folyamatos a háborús veszély.
By tklaura
Az 1944/45-ös magyarellenes atrocitásokról tartott tegnap tanácskozást Temerinben az Impressum Polgárok Egyesülete. Ágoston András a történelmi VMDK egyik alapító tagja arról beszélt, hogy 1989. júniusában néhányan már pontosan tudták, hogy lesz VMDK, amely magyar szervezet lesz és autonómiát fog követelni. Szerinte már akkor érezték, hogy felvetik majd az 1944/45-ös atrocitások A cikk folytatása …
Read more here: Pannon RTV
By tklaura
Görögország nem tudja kifizetni adósságának következő 1,6 milliárd eurós részletét a Nemzetközi Valutalapnak, mivel nincs rá pénze – mondta Nikos Voutsis görög belügyminiszter. A görög kormány több, mint négy hónapja tárgyal, egyelőre sikertelenül az eurozóna és az IMF képviselőivel arról, hogy Görögországnak engedjenek el mintegy 7,9 milliárd eurós államadósságát, hogy A cikk folytatása …
Read more here: Pannon RTV
Rendkívül aggasztó jövőképpel riogatta Európát egy nemrégiben adott interjújában a líbiai iszlamisták többsége által támogatott, Tripoliban található és a nemzetközi közösség által el nem ismert líbiai kormány külügyminisztere, Mohamed al-Ghirani, aki rámutatott, amennyiben Európa nem fogja támogatni és elismerni őket, akkor rövidesen a “fehér Európa meg fog szűnni létezni és lesz helyette egy afrikai Európa”, hiszen a velük való együttműködés nélkül az illegális migráció csak növekedni fgo. A téma sosem volt még ennyire aktuális, hiszen az már egyértelműen látszik, hogy az Európai Unió képtelen megfelelő választ adni a hihetetlen mértékű afrikai migrációra, ami eddig is létezett, csak miután kemény harcok árán sikerült Líbiában egy stabil demokráciát kialakítani (remélhetőleg érezhető a mondatból áramló irónia), az ott így létrejött kaotikus helyzet lehetővé tette a még erősebb mértékű, szabadabb migrációt.
A tripoli kormányzat minisztere hangsúlyozta, hogy már eddig is erőn felül teljesítettek, mindenféle erőforrások hiányában is több tízezer illegális migránst tartoztattak le és zártak ideiglenes táborokba (az itteni körülményeket még maguk a különféle líbiai hatóságok sem tartják emberhez méltónak), de túl sokáig nem tudják ott tartani őket és konkrétan szélnek eresztik őket néhány nap után. A felmérések szerint 2014-ben legalább 170 ezer illegális bevándorló érkezett Afrika felől a tengeren át Európába, de a szám a valóságban ennél tízezrekkel több lehet és a Nemzetközi Migrációs Szervezet becslése szerint az elkövetkezendő években ezek a számok megháromszorozódhatnak – hacsak nem sikerül valamiféle hatékony módszert kitalálni a migráció keretek közé szorítására.
Erre azért is szükség lenne, ugyanis az alapvetően kétpólusú líbiai politikai helyzetben (a Tripoli-kormányzat és a mögötte meghúzódó milíciák szövetsége valamint vele szemben a gyenge tobruki, nemzetközileg elismert kormány és az őt támogató milíciák) megjelent egy harmadik pólus is, az Iszlám Állam képében, amely komolyabb területeket irányít már Líbiában és egyes gyanúk szerint a migránsok között alvó sejteket létrehozó fegyvereseket is küld Európába. És akkor még a kálvária igazi szenvedőiről, a főként Kelet-Afrikából érkező migránsokról nem is beszéltünk, akiknek jelentős része tényleg a nyomor, a diktatórikus kormányzat vagy éppen a káosz elől menekül Európa felé – első célpontjuk Olaszország az esetek 90%-ában, ami pedig a történelem egyik furcsa csavarja, hiszen pont azokból az országokból érkezik a migránsok jelentős része, amelyek egykor olasz gyarmatok voltak.
Szóval ezek a zömében fiatal migránsok hatalmas kockázatot vállalnak a sok héten át tartó út során és ha túljutnak Szudánon és Líbián valamint a most már életveszélyes Földközi-tengeren, akkor is van rájuk a bürokrácia és a szintén nem túl kecsegtető jövőkép – ugyanis sokan úgy gondolják, hogy pár hónapon belül Európában már tanulni fognak és lesz stabil munkájuk, ezzel szemben többségük újabb vándorútra indul a kontinensen belül (mert Olaszországban senki nem akar maradni), hiszen aki Rómában marad, az szinte biztosan a többi migránssal együtt fog nyomorogni Ponte Galeriánál vagy éppen a “Szálem Palotában”.
És hogy mi lehet a megoldás? Az már most látható, hogy a katonai út nem járható, csak még több szenvedést és küzdelmet von maga után – ahogy arra már többen próbáltak rávilágítani, az afrikai anyaországokban kellene a helyzetet jobbá tenni, lehetőségeket teremteni, hiszen senki nem várhatja el ezektől az emberektől, hogy mindenféle tettek nélkül üljenek a nyomorban és várják a csodát. Vagy milyen más út létezhetne még?
twitter.com/napiafrika
1 ember kedveli ezt a posztot.Tetszett az írás.Tetszett az írás.A szórványmagyarság megőrzése időnként szélmalomharcnak tűnik. A megmaradás nem valósulhat meg az ott dolgozó pedagógusok nélkül.
Bazjuk Viktória beregszászi származású. A Rákóczi-főiskolán folytatott tanulmányainak végeztével egy szolyvai óvodába vezetett az útja, s immár tizenkét éve dolgozik abban az intézményben a magyar szó életben tartásán. Noha úgy tűnik, hogy hamarosan el kell hagynia a kisvárost, soha nem felejti el az ott töltött éveket. Munkájával hozzájárult a szórványban dolgozók áldozatos munkájához.
– Mikor és hol születettél? Hogyan telt a gyermekkorod?
– 1982. május 28-án születtem Beregszászban. Gyermekkoromat és iskolás éveimet is ebben a kedves Vérke-parti városban töltöttem. A Beregszászi 6. Számú Általános Iskola után a 4. Számú Kossuth Lajos Középiskolában érettségiztem le. Emellett a Beregszászi Művészeti Iskolában folytattam zongoratanulmányokat, és a református egyház énekkarában énekeltem évekig. A zongoratanulás nagyapám álma volt, melyet sokszor kötelező nyűgnek éreztem, de a kottaismeret hatalmas segítséget jelent a jelenlegi munkám során. Nem kell zenetanárra várni, ha le szeretnék játszani valamit a gyerekeknek.
– Miért pont a beregszászi főiskolát választottad az érettségit követően?
– Még a középiskola utolsó évében született meg bennem a döntés, hogy a II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Főiskolán szeretném folytatni tanulmányaimat. Az intézmény mellett több érv is szólt: helyben volt és a tanáraimtól is csak jót hallottam róla. Továbbá a szüleim sem engedhették volna meg maguknak, hogy valamelyik távolabbi egyetemen taníttassanak, és az ukrán nyelvtudásom is elég gyenge volt. Így egyértelművé vált, hogy a beregszászi intézményt fogom választani. Sokáig hezitáltam az alsós tanári és óvónői szak mellett, s mivel akkor még nem volt ilyen szakpár, ezért az utóbbi szak mellett döntöttem, amit azóta sem bántam meg.
– Hogyan teltek a diákévek? Van-e olyan diákélményed, amelyet szívesen megosztanál az olvasókkal?
– Hamar elrepült ez a négy év, szerettem tanulni, sok tantárgy érdekelt. Mint minden diáknak, nekem is voltak kedvenc tantárgyaim, és olyanok is, amiket kevésbé szerettem. A mi csoportunk az első óvodapedagógia évfolyam volt a főiskolán, így úgy érzem, kicsit nehezebb volt nekünk, mint a minket követő nemzedékeknek. Nagy hálával tartozom a tanáraimnak, mert nekik köszönhetően lettem biztos abban, hogy ezt a szakmát akarom folytatni. Sok élménnyel gazdagodtam, az oktatás mellett rengeteg lehetőséget biztosítottak már akkor is a diákoknak. Különböző szakkörök és klubok tették színesebbé a főiskolai éveket.
– Mi történt a diplomád megszerzését követően?
– A főiskola utolsó évén szóltak a csoportnak, hogy lenne pár hely szórványvidéki óvodákban, iskolákban, és ha szeretnénk, betölthetjük a megüresedett állások egyikét. Szolyvára pont óvónőt kerestek, és az említett helyek közül ez volt legközelebb, így kis gondolkodás után erre esett a választásom. Nagyon nehéz volt eleinte az első munkahelyemen, egyrészt mert egyből mélyvízbe kerültem friss diplomásként, másrészt a nyelvi problémák miatt… Mint kiderült, a gyermekek nagy része nem beszélt magyarul, nekem meg az ukrán nyelvvel akadtak nehézségeim. Azonban ezeket az akadályokat idővel sikerült leküzdeni.
– Jelenleg is abban az intézményben dolgozol?
– Igen, már 12 éve tevékenykedem a Szolyvai Magyar Református Óvoda óvónőjeként. Egy vegyes korosztályú csoport óvónője vagyok, 3-6 éves, javarészt ukrán gyermekeket igyekszem megismertetni a magyar nyelv szépségeivel, és felkészíteni őket a magyar tannyelvű iskolára.
– Hogyan sikerült beilleszkedned a szórványban élők közösségébe? Nem okozott nagy dilemmát a döntés?
– A szórványba költözés nem okozott olyan nagy változást, hisz lényegében egy kisvárosból költöztem egy másik kisvárosba. Egy falusi környezetet talán nehezebb lett volna megszokni. Szerencsés vagyok, mivel az itt élő emberek nagyon szívélyesen fogadtak. Otthon csak egy óvónő lettem volna a sokból, itt viszont én voltam az egyetlen magyar óvó néni. Ezáltal sokakkal megismerkedtem, különösen az első két évben olyanok is köszöntek az utcán, akiket nem is ismertem. Érdekes most látni, hogy az akkori óvodásaim ma már igazi nagylányok, nagyfiúk…
– Hogyan telnek a mindennapjaid? Hobbi, kikapcsolódás?
– A napjaim munkával telnek, szabadidőm nem igazán van, mert munka után is állandó jelleggel tartok különórákat, mivel egy ideje nagyon megnövekedett a magyar nyelv iránti igény. Az időm nagy részét ez tölti ki, szabadidőmben olvasok, zenét hallgatok vagy internetezek.
– Mik a terveid a jövőre nézve?
– A jövőben a családalapítás foglalja majd el a főszerepet az életemben. Egyelőre úgy néz ki, hogy búcsút kell vennem Szolyvától, a párom szülőhelyén fogok letelepedni, és majd a későbbiekben ott fogom folytatni a munkát is. Szeretnék a továbbiakban is óvodapedagógusként dolgozni, mert a 3–6 évesek korosztálya az, amelyik még a leginkább formálható, nevelhető, ők a legőszintébbek.
– Hogyan értékelnéd az ott töltött éveket, s a szórványmagyarság helyzetét?
– Meglátásom szerint az itteni magyarság helyzete a gyerekek szempontjából mindenképp biztató. A magyar általános iskolában évről évre nő a tanulók létszáma. Ebben az évben 17 szülő kérvényezte, hogy gyermeke magyar tannyelvű osztályban kezdhesse az iskolát. Bizony voltak évek, amikor 3-4 fős osztályokkal kellett a tanévet indítani. Tehát úgy látom, hogy a szülők egyre inkább úgy gondolják, hogy megéri magyar iskolába adni a gyermeküket. Az én 12 végzősömből 11-en fogják a tanévet a magyar iskolában kezdeni.
– Mit köszönhetsz a főiskolának?
– A főiskola egy olyan tudásbázist és alapvető műveltséget ad a diákjainak, amellyel a későbbiekben megállják a helyüket az életben és a munkában is. Az itt töltött évek meghatározó élményekkel gazdagítottak, és felkészítettek a választott szakmára. Mindenképpen ajánlani tudom a választás előtt álló diákoknak az intézményt.
Pallagi Marianna
Kárpátalja.ma